–Var är alla? –Ny veterinär. Mycket snygg.
Många husdjur har plötsligt blivit dåliga.
Mrs Josephs...
Jag har tid hos Paul Bladen.
–Hallå, #väntar. –Varsågod och sitt.
Var då? Och hur länge?
Flytta in er då.
–Vad gör du här, Harriet? –Moby är sig inte lik, Percy.
Inte sig lik?
Ursäkta mig.
Hur vet du att han inte är sig lik? Vilken är han?
Ja, gott folk. Det var bara jag.
Chloe, det var fel papper igen.
Ursäkta att jag är sen – problem med en hingst.
Visst är det hemskt?
Vem står på tur?
–Då ska vi se. Vad heter han? –Hodge.
Du är alltså en lokal höjdare.
–Det är en bitsk rackare. –Jag har lärt upp honom.
–Varför flyttade du till åldringarna? –Det kom lägligt.
Ett brustet hjärta, tycks det. Nej, jag tar tillbaka det.
Det här var din dröm.
Du arbetade hårt och övergav allt för landsbygdsidyllen.
Du var en kaxig solstråle. Är du den nya djur– eller människoviskaren?
–Om du är ute efter gratisreklam... –Middag.
Jag pratar för mycket och saknar filter. Glöm allt jag sa.
Nej, jag hade kanske bråttom. Jag har problem att lita på folk.
–Då blev du bränd. –Det var mordbrand.
–Bara ett glas då? –Nej, middag blir bra.
Toppen. Och katten?
–Ska jag ta med katten? –Nej. Vad är problemet med den?
Han är sig inte lik.
Jack Pomfret, minsann. Skulle du gå på det?
Jag hör inte. Ring från en fast telefon.
–Agatha! –Jag har inte tid!
Här har vi honom. Såja.
–Inte så sjuk, då? –Kärnfrisk. Han ogillade termometern.
–Jag ville se vad det handlade om. –Och?
Gissa vem som fixade två dejter.
–Mrs Josephs? Hon är lurig. –Jag, faktiskt.
Middag kl. 19 med heta veterinären. Jag måste göra mig i ordning.
–Och James är den andra? –James den första gick inte bra.
Jag tror att det tåget har gått. Det stod ändå aldrig på stationen.
Nej, en gammal PR–flört ringde – Jack "Grabben" Pomfret.
–Jack? Vad ville han? –Jag vet inte.
Vi ska träffas imorgon i Mircester och uppliva gamla dåliga tider.
Vad är det med dig? Du har inte dragit på smilbanden sedan du kom.
–Tredje gången. Fixa kontakten. –Jag träffar ju veterinären därför.
Men Tewks mådde bra igår.
Han är tyvärr väldigt sjuk. Jag lovar att han inte kommer att lida. Okej?
Hej! Jag försöker få tag på Paul.
Vem talar jag med?
Hans fru?!
Ursäkta att jag är sen. Du ser fantastisk ut.
–Är allt som det ska? –Nej, jag talade precis med din fru.
–Jag ringde hemnumret. Hon svarade. –Jag har separerat. Det var Phillipa.
–Vem är det? Älskarinna? –Min syster och hennes humor.
Hon blev sur när jag gick ut.
–Tror du att jag är född igår? –Det är säkert. Jag kan ringa henne.
Vill du prata med henne?
Vi släpper det.
–Ska vi börja om? –Perfekt.
Du kan inte säga så. Det är fruktansvärt.
Du... Du säger...
–Du säger att du ogillar husdjur. –Nej.
Jag säger att jag är bättre på större djur på bondgård.
Min dröm är att öppna ett sjukhus för dem...som ska få ditt namn.
Varför då? Vänta nu lite. Är du...? Vilken allvarlig min.
Paul... Jag tror att jag borde gå. Jag har inte lämnat mjölk till Hodge.
Katter kan vara utan dryck i månader.
Och de kan vara utan sällskap i evighet. De är överlevare.
De kan sitta på huven till en kärnreaktor.
–Kärnreaktorer har inte huv. –Jag är ingen expert på huvar.
Jag väntar ett samtal från Madagaskar. Jag måste gå, Paul.
Tack för en förtjusande kväll. Jag bjuder nästa gång.
Lugn, bara lugn. Jag ska se till att du blir bra. Oroa dig inte.
Jack!
–Vad roligt att se dig. –Roy sa att du mådde bra.
Vad gör du ända här ute? Du kommer att få utslag.
Det är lite av varje. Jag ska förklara.
Det vanliga? Dubbel macchiato?
–Förlåt. –Bill!
Paul Bladen. Du var ute med honom.
–Agatha, folk såg er på puben. –Jaså, den Paul Bladen.
Gick ni...hem till honom?
–Vad är det för fråga? –Han är död.
Han skulle göra ett ingrepp på en av lord Pendleburys hästar.
Han tycks ha injicerat lugnande medel för hästar. Det var nog en olycka.
Sprutan gick in i hjärtat. Det lär vara tusen gånger starkare än morfin.
–Vad visste du om honom? –Inte mycket. Prata med hans syster.
Han hade ingen syster. Han var enda barnet.
Jaså. Då måste jag ha missuppfattat det.
Jag hoppas att kaffet smakar.
Varför var Bladen ensam? Var fanns lord Pendlebury eller hans personal?
Och varför sa Bladen att han hade en syster?
Hon jag pratade i telefon med ljög. Hon sa att hon var hans fru.
–Har du träffat Jack? –Bara som hastigast.
Bladen var inte dum. Varför injicera ett dödligt medel? Jag anar oråd.
Oväntat.
Du gick ut med en mördare och nu med ett mordoffer. Du är en svart änka.
–Jag får inte glömma det. –Jag bad honom titta på uttaget.
Jag trodde att du undvek mig.
Jag? Nej. Varför skulle jag...?
Varför vill jag förklara mig?
Agatha har fått vittring på ett mord. Det har skett ett dödsfall igen.
Jag hörde om Paul Bladen. Det var via Radio Gene.
Man får veta mer i den affären än på nätet. Det saknas inte motiv.
–Vilka skulle ha det? –Fruar i Carsley och deras män.
–Och mrs Josephs. –Han ville väl inte ligga med henne?
–Han avlivade Tewks. –Allvarligt?
Jag tyckte om den djävulska katten.
Jag borde se hur det är med henne.
Vi borde kanske börja med att kolla upp Pendlebury och brottsplatsen.
–Det är väl vad man gör? –Du brukar springa vid prat om mord.
Allt har en början.
Han kommer springande när jag knackar på skålen.
–Vad sa veterinären? –Han sa...
Vad var det han sa nu igen? Jag kommer inte ihåg.
Bara att det var det bästa.
–Jag beklagar. Han var så härlig. –Sur jäkel.
Vet du vad han sa innan han dog?
"Glöm inte att ta Voltaren för axeln."
Eller var det Stan?
Hurdan var Bladen? Jag hörde om er dejt.
Gjorde du? Han verkade okej, tyckte jag.
Han frågade om mig och pratade om sin dröm om ett sjukhus för stora djur.
–Han sa att han ogillade husdjur. –Det är väl lite udda?
–Känner du "Hans nåd"? –Nej, men hans dotter.
–Cecilia. Alla kallar henne Silly. –Gode Gud, ge mig styrka.
Lord Pendlebury, Agatha Raisin och James Lacey. Det gäller Afrikas barn.
Ni ödslar tid. Jag tycker inte om barn. Det finns för många.
Ni har fina stall, sir. Jag är nåt av en hästkarl. Jag var i livgardet.
–Ryttare? –Livvakt.
Jag kan visa er runt.
–Det är en fantastisk miljö. –Tack. Vi har fött upp hästar länge.
Ursäkta mig. Har ni tid en minut?
Ni hade visst en incident. Var det en av era hästar?
–Slarvigt. –Ja, men olyckor sker.
Varför hade han ingen hjälp, om jag får fråga?
Det verkar konstigt. Bladen måste ha vetat att man inte opererar ensam.
Jag hade glömt att han skulle komma och det var stallpojkens lediga dag.
–Säger ni det? –Ja.
Vad tyckte ni om Bladen?
Jag föredrog hans partner Rice. Han var inte lika kaxig.
Ska vi fortsätta?
–Min dotter, Cecilia. –James, vad roligt att se dig.
–Pendlebury ljuger. –Varför skulle han vilja döda honom?
Jag vet inte det än. Bladen knullade kanske hans dotter.
Han är misstänkt. Det är hon också.
–Silly? Vad grundar du det på? –För vacker. Så vackra är galna.
Det är briljant...
Folk tappar hakan vart man än kommer. Det påverkar huvudet.
Det är som prins Charles målning.
–Det här var kanske en dum idé. –För sent. Du har börjat.
Jag måste prata med Bladens partner om Pendlebury.
Det är allt. Journalerna finns här.
Du kan förstås det här med datorer.
–Var är miss Mensa? –Chloe? Hon sa upp sig.
–Jaså? Behändigt. –Inte alls.
Höll hon och Paul på?
Förlåt. Paul och jag åt middag igår och jag har svårt att smälta det.
Det är svårt för oss alla.
–Vad var problemet med hästen? –Andningen. Paul ville operera.
En i stallet skulle assistera.
Paul skulle inte göra ett sånt misstag.
Jag har tänkt på det om och om igen.
Jag antar att Paul började förbereda i tron att han skulle få hjälp.
Finns det nåt skäl för lorden att vilja förhindra operationen?
Cherokee kunde inte avla på ett tag.
–Varför är det viktigt? –Pendlebury lever på att avla hästar.
–Tack. –Ursäkta.
Några lökar och tomater, Gene.
Och jag måste få veta vilka som har ätit middag med Paul Bladen.
Ett ögonblick.
Mina damer, Josephine...
Silly? Nej, inte alls. Det var roligt att höra av dig.
Imorgon? Nej, det passar bra.
Vi ses då. Hej då.
Gissa vad. Lord Pendlebury använde Cherokee som avelshingst.
–Och det är relevant för att...? –Operationen slog mot inkomsterna.
Jag ska fråga Silly om det. Hon vill ta ett glas imorgon.
–Och du gick med på det? –Har du nåt emot att vi tar ett glas?
Hej! Hur gick det med fruarna?
De är, med här närvarande borträknade, Emma Comfrey...
–Omöjligt. Hon är på kryssning. –Och mrs Harriet Parr.
Harriet Parr? Det förklarar varför Percy var så sur över en guldfisk.
De misstänkta är då lord Pendlebury–
–Percy och/eller Harriet Parr, som kommer på provsmakningen ikväll.
Visst var det tragiskt det som hände Paul Bladen?
–Han var en frisk fläkt. –Var han? Det märkte jag inte.
Josephine, säg mig...
–Visste Percy om Harriet och...? –Ja, han kom på dem med att hångla.
Harriets hemkörda – färgborttagningsmedel.
Det går ned med lite ost och kex.
Mrs Josephs.
Det går inte ned med nåt.
Rättvisa är en rätt som bäst serveras kall.
–Jag tror att ni menar hämnd. –Korma. Som man sår...
–Jag tror att det är karma. –Han kan inte karva som död.
Kom imorgon bitti.
Jag ska berätta allt du behöver veta om den jävla Paul Bladen.
Jag älskar dig! Jag vet att du är där inne! Jag älskar dig!
Jag bor här intill och åker inte förrän jag har fått träffa dig!
Hör du mig? Roy?
Roy?! Vad menar du med Roy?
Jack?
Du omvände Jack "Grabben" Pomfret.
Han var extremt hetero.
Vad gjorde du? Nej, svara inte.
Han var bara ännu en kille. Det var bara ännu en fest.
Okej, en helg. Ja, två veckor i Marocko. Men hur kunde jag veta?
–Han har lämna sin fru och allt. –Allvarligt? Hade Jack fru?
–Du har väl gjort slut? –Jag kan inte. Det krossar honom.
Vad ska jag göra?
Visa att du är en man – nej, kvinna.
Du måste säga sanningen, Roy.
Hallå?
Mrs Josephs?
Mrs Josephs...
–Vem skulle vilja döda mrs Josephs? –Ingen.
Mrs Josephs var diabetiker. Hon gjorde tydligen ett misstag.
–Var det inte mord? –Varför skulle det vara det?
Därför att igår sa hon att hon hade nåt att berätta om Bladen.
Agatha, gå hem.
Vi kommer lite senare och låter dig lämna din redogörelse. Okej?
Hon sa: "Rättvisa serveras bäst kall." Sen nämnde hon korma.
Kyckling eller lamm?
–Ni missar poängen. –Det avgör jag.
Vad är fel, Wong? Du sa att det var en naturlig död. Vad är det här?
–Ni tror att det är mord. –Jag tror ingenting.
Jag tror inget alls tills nån säger åt mig vad jag ska tro.
Kriminalassistent...
Teknikerna hittade märken hela vägen upp till badrummet.
Det var som om hon släpats upp.
Varför göra det om inte den dödliga dosen skulle se ut som en olycka?
Men varför? Vad är kopplingen till Bladen eller Pendlebury?
Vad ville mrs Josephs berätta?
Kan nån ha hört er tala om det?
De flesta kvinnorna på sällskapet: Sarah, Josephine, Harriet Parr...
Harriet Parr. Självklart.
Mrs Josephs visste kanske nåt om Harriet och Bladen?
Har Bill skrivit nåt om grannar som sett nån gå in till mrs Josephs?
Ingen.
Men det står att mördaren kunde ha gått över fältet på baksidan.
Om jag mördat mrs Josephs genom att injicera nåt–
–hade jag inte lämnat det bland hennes flaskor och piller.
Jag hade kastat ut det ur bilen, troligen här nånstans.
Injicerades hon med en sandal?
–Har du nån bättre idé? –Nej, man jag ska träffa Silly.
–Vad funderar du på, Gem? –Agatha har rätt, men de tvekar.
De tänker kasta det men väntar. De svär och går på.
"Varför skulle kärringen göra det? Varför lade hon näsan i blöt?"
–De kommer då längre. –Ja, fram hit ungefär.
De kastar ut det och det landar här ungefär där den lilla flaskan ligger.
Rör den inte! Du förstör bevismaterialet.
Epinefrin.
Jag vet det från det militära. Det är adrenalin och kan orsaka hjärtattack.
Jag visste det. Naturlig död...
Vilken av våra misstänkta vet nåt om adrenalin?
Vi har Pendlebury och hans dotter.
Men mrs Harriet "frysboxkalla" Parr?
Bra poäng. Men hon har varit distriktssköterska.
Vi måste berätta för Bill.
Du stannar och vaktar flaskan.
Du måste berätta för Bill. Jag tar itu med Harriet Parr.
Jag vill prata med dig om mrs Josephs och Paul Bladen.
Kom in.
–Hej, James! –Hej.
Silly, jag är hemskt ledsen.
–Du har väl gett motsträviga sprutor? –Ja, ibland. Varför frågar du det?
Jag går rakt på sak.
Jag vet om dig och Paul. Percy fick reda på det. Det hindrade dig inte.
Du gick dit med en frisk guldfisk, men Percy följde efter dig.
–Du fick inte träffa Paul. –Jag vet inte vad du menar.
Det var du som låtsades vara hans fru, eller hur?
Vad hände? Grälade du och Paul?
Visste mrs Josephs om era känslor för honom och hotade att berätta?
Jag ville bara träffa Paul. Han var så ung och modig.
Han skulle starta ett sjukhus för mellanstora och stora djur.
Jag skulle aldrig göra honom illa.
Ut härifrån!
Jag vill fråga dig en sak.
Är det nåt fel på mig? Är jag inte attraktiv?
–Nej, inte alls. –Jag antog det.
Nej, du är mycket attraktiv.
–Varför tror du inte det? –Paul Bladen.
Jag försökte med allt. Jag kastade mig över honom.
Jag öppnade mitt hjärta och mer. Han var inte alls intresserad.
–Det var säkert inte det. –Rikemansdotter? Vi är ju panka.
–Motsatte sig din far operationen? –Det vet jag inte.
Vet du var han befann sig när Bladen blev mördad?
Han var med mig i London. Vi hade ett möte med banken.
Var är Jimbo?
Jag berättade för alla om svärandet. Det var då vi hittade den.
Han har märkt ut det.
Flaskan med adrenalinet som dödade mrs Josephs har nog fingeravtryck.
Vad då för flaska?
–Agatha kommer inte att bli glad. –Det stämmer alltid.
Aggy.
James, vad gör du här med henne?
Du skulle vakta flaskan. Det var beviset mot Percy.
Percy? Och Harriet?
–Är det medicinen du berättade om? –Har du berättat för henne?
Hon var med sin far när Bladen var på gården. Det ger väl dem alibi?
Okej. Vilka mer har du berättat om flaskan för?
Kan nån ha hört dig här på puben?
Sarah, Gene, Josephine – massor av människor.
–Och den där kvinnan som ringde. –Ursäkta mig, kan du bara...?
–Vilken kvinna? –Blondinen från Birmingham.
–Veterinärsekreteraren. –Chloe Mabbs. Hon jagar bartendern.
Bladen dumpade kanske henne. Hon hade tillgång till adrenalin. Var är hon?
Fredag kväll? Jesters i Evesham. Det är dit alla går.
–Jag måste upplysa Wilkes. –Måste du?
Vad är det för musik?
Acid house, funk, techno, trance, dub och sånt.
Där är hon. Vi kan inte prata med Chloe på dansgolvet.
Vi måste distrahera henne. Nån blir tvungen att gå in där.
Jag för befälet. Låt mig ta hand om det. Tack.
Lysande.
–Vad gör han? –Han gör en avledande manöver.
Släpp fram mig! Det här är ett polisärende! Tack!
Stäng av musiken.
Tack. Polisärende. Ursäkta mig. Tack.
–Ur vägen, tack. Lämna plats. –Sätt på musiken igen!
Herre jisses!
–Tjuvlyssnade du på honom på puben? –Honom? Lägg av nu.
–Varför slutade du på jobbet? –Ingen Bladen, inget skoj.
–Gick du ut med honom? –Nej, han tog bara rika häxor.
Cecilia är inte det. Han föll kanske inte för henne därför, medan...
–Vad då? Harriet Parr är inte rik. –Jo, det är hon.
Percy är tät. Hon är förmögen.
–Varför behövde Bladen pengar? –Till sitt sjukhus för stora djur.
Han åt middag, låg med dem och bad dem sen om pengar.
Lugna ned er.
Lyssna, det med Bladen...
–Hur skulle du kunna veta? –Jag vill inte prata om det.
Jag ska hitta den som mördade mrs Josephs och sen gå i kloster.
–Du kan inte göra det. –Varför inte?
Jag skulle sakna allt det här.
Och...jag skulle sakna dig.
James, du gör bara det här för att du är uttråkad och har en blogg.
Jag är inte dum.
SLUTA LÄGGA DIG I OM DU VILL HA DIN KATT KVAR
Hodge!
–Fick du lite sömn? –Jag slumrade till vid femtiden.
Korten och kakorna är stöd från byarna.
Blommorna är från Josephine Webster.
Sarah säger att de går skallgång efter Hodge.
Hodge.
Har man sett?
–Varför Josephine Webster? –Hon är änka och har mycket pengar.
Hon kunde ha hört mrs Joseph prata med mig.
Hon var på puben när James babblade om flaskan.
Hon spred ut vem Bladen hade träffat.
Hon glömde kanske att ta med sig själv.
–Hon åker. Vart åker hon? –Vi följer efter henne.
Snabbt!
–Vad gör hon med honom? –Vad gör han med henne?
–Du har kanske rätt. De kan ha Hodge. –Lägg Hodge åt sidan lite.
Vi vet att Bladen lade an på varenda...
...många personer och därför möjligen henne.
Rice uppskattar helt klart henne. Han dödade kanske Bladen för det.
–Hur ska vi kunna bevisa det? –Jag kan kolla om han jobbade då.
–Och vad ska jag göra? –Vänta lite.
Ursäkta mig. Peter Rice och hans förtjusande...
De ska äta middag kl. 19, så de blir kvar här.
Du håller ögonen på dem medan jag åker till mottagningen och kollar.
Ska jag bara stå här?
Du kan ju stilla samvetet genom att kontakta Jack.
–Jack? Vad gör du här? –Det är här jag har bott.
Jag ville ärligt talat inte att det skulle bli så här.
Jag borde inte ha varit en sån fegskit. Jag ber om ursäkt.
Jag ville inte såra dig–
–och jag ville verkligen inte ställa till med problem för dig.
Men sanningen är att du och jag inte är menade för varann.
Kommer kvinnan som frågade om er att göra er sällskap, sir?
Blond, bob–frisyr, färgglatt...
Hodge, min lillpojke.
Oroa dig inte. Om du är här ska jag rädda dig.
Jag ska bara göra det här först.
Bingo! Han var inte här dagen då Bladen dog.
Gemma, var är Agatha?
–Vem kunde tro det? Du är uppriktig. –Jag menade allt jag sa.
Ja, jag vet det.
Var är du och var är Agatha?
Frågan är snarare var veterinären är.
Var tysta, allesammans.
Tewks? Vad gör du här?
Du ska ju vara död.
Har du möjligen sett till Hodge? – Hodgey! Var är du?
Hej, min lille man.
–Du ska åka hem med mig, Hodge. –Jag är inte så säker på det.
Du kan inte döda mig. Polisen fattar.
Tror du det? Jag är inte så säker. Jag kom kanske på dig med inbrott.
Varför dödade du Bladen? Och mrs Josephs?
Det var ett misstag.
Josephine sa att ni skulle prata.
Jag trodde att hon visste nåt. Hon var förvirrad och jag miste humöret.
–Var Bladen ett misstag också? –Paul hade alldeles för bråttom.
Han var bra för affärerna, men ville starta upp ett djursjukhus.
Och han behövde pengar–
–så han började skinna alla kvinnor, däribland Josephine.
Ja, jag hade väntat i åratal på att hon skulle se mig som den rätta.
–Han stormade in och bjöd ut och... –Krossade hennes hjärta.
Jag visste att han var hos Pendlebury–
–och när jag kom dit såg jag den här.
Varför skulle Paul få allt?
Du är inte ensam. Ingen av oss får allt.
Vi hittar personer som är hyggliga och håller fast vid dem.
Goda människor, som mrs Josephs.
Du vet säkert inte ens vad hon hette i förnamn.
Titta!
Rice!
Kastreringstång. Bra jobbat, Gemma.
–Jag trodde att Tewks... –Ja, mrs J blandade ihop det.
Veterinären behöll honom över natten för magproblemet.
Agatha adopterar honom.
–Var är hon? –Hemma hos mrs Josephs.
Judith. Hon hette Judith.
–Du får snor på din kavaj. –Det bryr jag mig inte om.
Text: Hans Sjölund www.sdimedia.com